Robin.
Se på mig, Robin.
Tror du på att jag älskar dig?
Hur länge har det här pågått? Tjugofyra år? Tjugofem?
Jag har alltid stöttat dig. Alltid, i alla lägen.
När du har fattat beslut och varit rädd.
Jag har stöttat dig när du har varit slav under din ångest.
Alla de där irrationella flykterna när en filminspelning precis skulle börja.
"Al, hjälp mig ur det här utan trassel, utan att bränna några broar."
"Aaron behöver mig hemma."
Men Aaron är bara en ursäkt.
Dåliga val. Det är vad alltihop handlar om, Robin.
Dåliga val, dåliga filmer, dåliga män, vänner du inte kunde lita på.
Till och med det du inte kunde välja - din mamma.
Du gjorde ett dåligt val där också.
Du hade allt, Robin.
Du var stjärna när du var tjugofyra.
Alla stora filmstudior uppvaktade dig.
Jag har kanske varit för släpphänt, precis som alla påstår.
Jag vet inte. Det har jag kanske varit, men...
Men du var ju så ung. Du var rädd. Du fattade alla beslut på egen hand.
Du smällde igen alla dörrar och krossade alla drömmar.
Och nu...
Nu...
Nu, vadå, Al? Berätta för mig. Vad erbjuder de?
Ingen aning. Jag önskar att jag visste.
De skällde om att de var trötta på oss. De sa att det var sista chansen.
De tänker inte upprepa erbjudandet. Det var vad de sa.
-Vad tror du att det är? -Ingen aning.
Men jag vet att de inte hör av sig igen.
De har aldrig talat så till mig förut.
-Mamma, du måste i väg. -Vad har hänt?
En flygplatsväktare ringde. Det var det vanliga.
Aaron!
Aaron.
Om den far över stängslet vet ni vad som händer.
Förlåt. Det kommer inte hända igen.
Vad var det, Aaron? United 435 från Rochester?
-Nej, faktiskt inte. -Vad var det, då?
-United, men inte från Rochester. -Få se nu. Onsdag klockan 18.
Fort Lauderdale? Nej, nu vet jag. Minneapolis.
-Det är inte det som är det viktiga. -Vad är det viktiga, då?
Att det var västlig vind.
Att min dam flög som en drottning, och att de passade ihop så perfekt.
Det kändes som om de skulle förenas. De där färgerna.
Det röda, det vita och de svarta molnen.
-Det var väldigt mäktigt. -Okej, men det får inte hända igen.
-Varför inte? -För att han inte får gå dit.
Far linan över stängslet igen måste vi flytta till ett trist kvarter i stan.
-Där kan du inte flyga drake. -Jag flyttar gärna ifrån den här hålan.
Det är knappast nån nyhet.
-Jag räddade dig i dag. -Från vad?
Från Als förslag. Vad var det för ett generöst erbjudande?
-Berätta. Vad erbjöd han? -Jag vet inte.
Science fiction? Eller varför inte en film om Förintelsen?
Alla B-skådisar som gör det vinner priser. Du kan spela båda sidorna.
-Hur menar du? -Se bara på dig.
Nazist och offer. Du funkar som båda delarna i en film om Förintelsen.
Du kan spela kollaboratör också. Hur många skådespelare klarar det?
Jag minns när du kom hit första gången.
Jag var en ung räknenisse, långt ner i hierarkin.
Alla sa: Här är hon. Hon är vacker. Hon är sexig.
Hon har intelligens, styrka, nobless, ödmjukhet, vildhet och fantasi.
Och hon är en av oss, för sjutton. Hon kommer från Texas.
Hon är inte nån australiensiska som växte upp på en gård ute i obygden-
-och fick kuta flera mil för att ta sig till närmaste primitiva biograf.
Jag minns hur jag stod där i vestibulen och såg på när du kom in.
Du var så vacker. Du var prinsessan i "Bleka dödens minut" - Smörblomma.
Du hade kunnat ersätta Grace Kelly på "Fönster åt gården"-affischen.
Du var framtiden, Robin. Du var löftet, svaret.
Du hade verkligen allt. Men nu befinner jag mig...
...i en situation...
Vadå för situation, Jeff?
Jag ska erbjuda dig det sista filmkontrakt du nånsin kommer att få.
Redan? Jag är ju inte ens fyrtiofem.
Saker och ting förändras. Snart kommer hela det här byggnadsverket försvinna.
-Vilket byggn... Miramount? -Miramount? Nej, nej, Gud förbjude!
Byggnadsverket runt skådespelaren. Agenter, manager.
Allt som hör branschen till. Husbilar, droger, depressioner, älskare-
-sexuella utsvävningar, brutna kontrakt, smaklösa manus-
-misslyckandets melankoli, skolkande från pr-jippon, ursäkter.
Allt det kan komma att försvinna.
-Hänger du med? -Nej, faktiskt inte.
Vi på Miramount vill skanna dig. Hela dig.
Din kropp, ditt ansikte, dina känslor, ditt skratt, dina tårar-
-dina orgasmer, din lycka, dina depressioner och rädslor, din längtan.
Vi vill kopiera och bevara dig.
Vi vill äga den här saken som heter Robin Wright.
Och vad tänker ni göra med den här saken som ni kallar Robin Wright?
-Allt som din Robin Wright inte gör. -Som vadå?
Alla roller du har gått miste om på grund av usla val.
Du gav upp, du flydde, du stack, och Gud vet vad.
Du fördröjde filminspelningar och kostade oss flera miljoner.
Hur gammal är du?
Spelar det nån roll hur gammal jag är om ni ska återskapa mig i en dator?
Det gör det inte. Jag behöver Smörblomma från "Bleka dödens minut".
Jag behöver Jenny från "Forrest Gump" och hon den där i "State of Grace".
Det är henne jag behöver, inte dig. Jag behöver bara din historia.
-En historia kantad av usla val. -Ja, visst, de senaste femton åren...
...har alla dina filmer floppat. Ingen av dem har gått med vinst.
Men jag kan rädda dig, Robin.
-Från vadå? -Från dig själv!
Visste du om det här? Den här skiten han erbjuder mig.
Han vet ingenting. Han tror fortfarande att kameror drivs med bunkerolja.
-Vad för nåt? -Bunkerolja. Det är råolja.
Han är från stenåldern.
Robin...
...din karriär är nästan över. Du föll ner från toppen för länge sen.
Nu när vi har skannade skådespelare är du nästan inte värd nånting.
Skådespelare som inte får ett kontrakt inom ett halvår är förlorade. Borta.
De försvinner från vita duken för alltid.
Du kommer snart tillbaka och bönar och ber om att bli kopierad.
-Och vad måste jag göra? -Inget. Du behöver bara skriva under.
-Skanningen tar en halv dag. -Är det allt?
Och så måste du gå med på att aldrig agera igen. Ingenstans, nånsin.
-Vad menar du med ingenstans? -Inga filmer, tv-serier eller pjäser.
Ingen experimentell teater i västra Australien. Ingenstans, således.
Skådespelaren Robin Wright kommer bara att existera på Miramount Studios.
Den här Robin Wright kan flyga till Polynesien för att finna sig själv.
Vad sägs om det?
Jag skulle aldrig ligga med dig för att få en filmroll-
-men jag skulle nog hellre göra det än att bli ett jävla chip i din dator.
Så tack, men nej tack.
Erbjudandet står kvar i trettio dagar, sen får hon klara sig själv.
Hur mår du, gubben?
Hur är det?
Jag är bara trött, antar jag.
Vill du testa bröderna Wright-draken?
-Nej, hon är inte klar än. -En av Cody-drakarna, då?
Jag vet inte.
Jag missade landningen klockan två.
-Vad är det som är fel? -Va?
-Du ser ledsen ut. -Gör jag?
-Du kan flyga en av Cody-drakarna. -Jag? Nej, jag tror inte det.
Du klarar det. Varför inte? Du kan ta en av de små.
Kom igen. Du kan väl testa en gång i alla fall? Ensam.
Då får du veta hur det känns.
Jag ser efter linan åt dig så att den inte far över stängslet.
Vi vill ju inte bli bortkörda härifrån.
-Sarah, gå och öppna. -Jag? Får jag nånsin besök?
Okej, håll i den här.
Känns det okej?
-Du kunde ha ringt, Al. -Du har inte svarat sen studiomötet.
Det här är Steve. Han fixar kontraktet med studion. Han är ett geni.
Han ordnade med Keanu Reeves och Michelle Williams kontrakt.
-Hej! -Hej, ungar!
Åh, tack.
-Vill du ha nåt att dricka, Al? -Visst.
Häftigt.
-Det är ett riktigt glidflygplan. -Ja. Tack, det är jättefint.
Hej!
-Vem är det här, då? -Steve.
En ny advokat jag jobbar med.
Det här är en jäkligt snofsig lagerlokal.
Det är ingen lagerlokal. Det är en hangar för DC-9:or. Den byggdes 1973.
I dag går det inte att få tillstånd för att utföra en sån bostadskonvertering.
Ett geni?
Jag har sett att filmstudiorna gör skådespelare till små datorvarelser.
-Kontrakten måste ha förändrats helt. -Det stämmer...
-Sarah. -De har blivit engångsföreteelser.
Det är komplicerat, och man måste vara noggrann, för de går inte att ändra.
-Hur då engångsföreteelser? -Har man väl kopierats så har man.
Det man kom överens om före kopieringen gäller.
-Filmstudion äger karaktären. -Vilken då?
-Den som brukade vara skådespelaren. -Han slutar vara skådespelare.
Han är som vem som helst. Skådespelaren finns i studions dator.
Studion har fria händer, om man inte lägger in en klausul som hejdar dem.
Det är väldigt knepigt. Det är ett helt nytt juridiskt område.
-Vad händer med skådespelaren? -Han som numera är en datorvarelse.
Han spelar golf nånstans.
Om han inte gillar golf, då?
Då får han roa sig med nåt annat.
Har ni en tv, eller är det för modernt för er?
-Det är nåt mer jag inte har talat om. -Jaså? Vad är det du inte har talat om?
De kommer strax, så ut med språket.
Herregud! Du har också legat med Maria.
Erkänn, din skithög. Du låg med henne.
Jag har vetat om det hela tiden. Den äckliga lilla slampan förförde dig.
-Max, du gör mig spyfärdig. -Jag har inte legat med Maria.
-Vem var det, då? -Ingen alls, men...
Jag röstade på Bush.
Va?
-Max... Röstade du på Bush? -Ja, jag röstade på båda två.
Senior och junior. Fyra gånger.
Herregud, Max. Max, älskling, vem är du?
Vem var det jag gifte mig med? Älskling?
-Är det där inte Michelle? -Det är Michelle.
Jag ser det, men menar ni att hon inte var där när de gjorde filmen?
Hon var i Paris när de gjorde den där skiten i sina datorer.
-Jag är förbluffad. Det var perfekt. -Nej, men det är ingen dålig början.
-Ser ni nånting konstigt? -De har försökt fixa det där i tre år.
-Det är inte ett dugg kul. -Vänta tills du får se sexscenerna.
-Det är dråpligt. -Mamma, erkänn att det är välgjort.
-Teknofobi har aldrig lett nånvart. -Håller du med dem nu?
-Har du bytt sida? -Var inte så skenhelig.
Inget har förändrats. De kom, de tog, de gjorde en usel romantisk komedi.
Det har de gjort sen 40-talet.
Hade hon hellre varit fast på inspelningsplatsen i sex veckor-
-och fått kyssa en skådis med dålig andedräkt?
Stör det dig inte att hon inte blev tillfrågad?
Sen när blev du tillfrågad om nåt?
Du var alltid deras nickedocka. Producenter och regissörer styrde dig.
De sa åt dig hur du skulle bete dig, agera, le och älska.
De hittade på en undermening till alla usla repliker de gav dig.
De sa åt dig hur du skulle se ung ut.
Om du inte gjorde som de sa och fick ditt vackra ansikte att se yngre ut-
-så skulle du upphöra att existera.
Vad är skillnaden? Den förbannade valmöjligheten?
Ja, precis! Vad svamlar du om?
Ingen annan ska få bestämma när jag får vara den jag vill vara.
Jag bestämmer själv om jag vill spela en hora-
-en operasångare eller Keith Richards.
-Det är mitt val. -Du lever i en fantasivärld.
De sa att du skulle sluta existera om du inte jobbade på ett år.
Alla kvinnor som lyft sig och inte kan le, eller visa smärta eller känslor.
Är det ett val? Nej, ni är bara deras redskap. Fattar du inte det?
Vi har blivit räddade av ett mirakel i och med de här jävla datorkopiorna.
Vi har blivit räddade. Du är galen om du inte antar erbjudandet.
Allt de säger om dina usla, jävla val är sant.
Vakna, Robin! Det här är din port till friheten.
Hej, Aaron! Hur mår du?
Aaron?
-Hej! Hur är det med dig, kompis? -Det är bara bra, doktor Barker.
-Har du några nya luftmonster? -Ja, ett riktigt.
-Ett riktigt bröderna Wright-plan. -Ett glidflygplan?
-Från den 17 december 1903? -Ja.
Jag har byggt en kopia. Den ser ut så, men den är 4,5 meter bred.
-Hon ska snart ut på sin jungfrufärd. -Du är nog den tredje brodern Wright.
-Aaron Wright. -Ja, originalbrodern.
Jag bygger bättre än de, för nu finns det jetflygplan och rymdskepp.
Det är helt annorlunda, och de hade ingen konkurrens.
Kom.
Okej.
Siren.
Syren.
Vante.
Svante.
Drake.
Höra.
Göra.
Bil.
Sil.
-Du ska bara upprepa orden. -Ja.
-Bord. -Jord.
Himmel.
Parad.
Charad.
Skal.
Bal.
-Har han blivit sämre? -Det är för tidigt att säga.
Men det verkar som om hans hörsel försämras i stadigt takt.
-Tåg. -Såg.
-Tron. -Bron.
Storm.
Form.
När det gäller ögonläkarens diagnos så såg inte den heller så lovande ut.
Han har definitivt nått retinitis pigmentosa-stadiet.
Är det ett långt och komplicerat sätt att säga nåt hemskt?
Det är ett omständligt sätt att säga att hans synfält krymper.
Mörkerseendet kommer att försämras.
Sen blir han fullständigt nattblind.
-Och sen? -Tja...
-Doktor Barker. -Ja?
Kan ni spela upp vulkanljuden igen?
Vulkanljuden?
-Tack. -Ja, visst.
Femtio procent av patienterna får behålla sin synförmåga hela livet.
Och de övriga femtio procenten? Hör Aaron till de femtio procenten?
Det är det som är mysteriet med det här syndromet.
Vi kan inte veta förrän han är 30-35-
-om han kommer att bli helt blind.
Robin, Aaron har ett fantastiskt sinne.
Han tar emot informationen och omvandlar den enligt bästa förmåga.
Han hör tron och säger bron, men han är fullt medveten om vad han gör.
Tänk dig hur filmer kommer att se ut om femtio år.
-Aaron gör nog nåt liknande. -På vilket sätt?
Filmskaparna kommer att använda elektronisk stimulus-
-som våra hjärnor hanterar med hjälp av vårt undermedvetna.
Folk får en historia och ser sin tjej, sin mamma eller dig i rollen-
-beroende på innehållet i deras sinnen.
Det är precis vad Aaron gör nu.
Han ligger före sin tid-
-med jag vet inte hur många årtionden.
-Och du då? Hur är det med dig? -Jag mår bra.
Några nya filmroller i sikte?
Ja.
Jag tror det.
Låt Steve sköta snacket i alla lägen.
-Robin Wright ska träffa Jeff Green. -Ms Wright, jag kände inte igen er.
Vilken överraskning.
-Är du okej? -Ja.
Ingen barnmisshandel, inget sex om det inte är en kärlekshistoria.
Inga efterblivna, inga psykiskt sjuka.
Ingen porr, inga Förintelsehistorier, inga nazister.
-Skrev du det här? -Jajamän.
-Har du svastikor på hjärnan? -Det var mina barn.
Pratar dina barn om nazister och porr?
Porr? I din ålder? Porr?
Nazister och Förintelsen genererar priser.
-Priser till vem? Dina datorkonstnärer? -Ja, de är konstnärer, inte tekniker.
Det här är bara detaljer, struntsaker, bagateller-
-men du får acceptera science fiction.
Ingen science fiction. Det är en idiotisk genre.
Hon har aldrig gjort science fiction.
Hade hon gjort det så hade hon fått mer pengar.
-Ingen science fiction, inget kontrakt. -Då blir det inget.
Varför inte? Science fiction är fantasy.
Hur många har läst "Sagan om ringen"?
En bråkdel av dem som gick och såg filmen på bio hade läst boken.
Vet du varför? Jo, den är jäkligt svårläst.
Den är tråkig.
-Läste du den innan filmen gjordes? -Skämtar du?
Men jag såg filmen. Det är därför vi gör film.
-Men det var inte det jag ville säga. -Vad ville du säga?
Att jag vill göra dig ung för evigt. Det är det vi ska göra.
Robin, hur gammal är du? Fyrtiofem? Fyrtioåtta?
-Femtio? -Fyrtiofyra.
Skriv på kontraktet, så lovar jag att göra dig trettiotre, trettiofyra.
Evigt ung. Det lovar jag dig. Evigt ung.
-Trettiotre, trettiofyra? -Trettiotvå.
Girigt. Det är girigt. Trettiofyra, så skriver vi på det livslånga kontraktet.
I vissa länder innebär livstidsdomar tjugo år. I Mellanöstern till exempel.
De är rena rama odjuren där borta. Tjugo år för mord?
Om tjugo år är den här teknologin lika gammal som bumerangen.
-Tjugo år. -Okej.
Kan vi göra det nu? Det där ni tänker göra med mig. Kan vi göra det genast?
Jag vill inte vänta en dag till. Jag vill göra det nu eller aldrig.
Robin Wright.
Är inte du...? Chris, Christopher Ryne. Vad gör du här?
Jag är din skannare. Tyck inte synd om mig. De andra killarna är arbetslösa.
-Men du är en så duktig filmfotograf. -Tack.
Jag får jobba med skådespelare och ljus.
Jag får träffa dig på jobbet. Precis som på den gamla goda tiden.
Dessutom har jag turen att få säga åt dig att ta av dig din vackra klänning.
Omklädningsrummet ligger längst ner till höger.
-Det var kul att se dig. -Detsamma.
Chris?
-Hallå! Är det nån här? -Ja då. Gör dig hemmastadd, Robin.
Jag vill inte missa några av dina charmiga ansiktsuttryck, prinsessan.
Nu vill jag att du ler.
Bredare.
Du är lycklig.
Lycklig.
Skratta nu.
Ett stort skratt.
Får vi höra dig skratta?
Just så.
Låt mig få höra ett stort skratt.
Ett stort skratt. Just så.
Okej. Det här skrattet...
Långsamt...
...långsamt...
...övergår det...
...till tomhet.
Uttryckslöshet.
Till sorgsenhet.
Jag klarar det inte. Sluta, sluta.
Sluta! Släck lamporna.
-Jag fixar det. Ge mig en minut. -Okej.
Robin, har jag nånsin berättat om hur jag började jobba som agent?
Jag menar den sanna historien.
Nej, jag skämdes nog för att berätta.
Jag har varit i branschen sen jag var tio.
Jag gick i femte klass. Jag var agent redan i femte klass.
Det fanns en kille i mitt kvarter i Bronx som kallades Joey Stubbsvans.
Han var... Hur ska jag uttrycka mig? Han var född med svans.
En riktig svans. Den var säkert 2,5-5 cm lång.
Som på en boxer.
När det avslöjades på gymnastiken blev han fruktansvärt mobbad.
Jag kan knappt beskriva vad den här åttaåriga killen fick utstå.
Man drog ner hans byxor och sjöng om svansen.
Ungarna skrek: "Låna mig din svans. Jag vill röra om i min varma choklad."
En dag gick jag fram till honom före första lektionen. Jag hade en idé.
Jag sa: "Hör här, Joey"-
-"från och med nu får de betala en dollar om de vill titta på din svans."
Han tittade på mig och sa: "Verkligen? Vad ska jag säga till dem?"
"Säg att Al har sagt det."
Jag var en spinkig kille med dålig hållning. Jag var alltid lite utanför.
Ingen tuffing, direkt.
Den kvällen gick jag till Bronx tvillingtorn - bröderna Podlowsky.
Minns du dem? De började raka sig när de var tio.
När de var tretton dejtade de 40-åriga kvinnor.
Jag erbjöd dem 50 cent för varje unge som ville se Joeys svans.
De tog hand om kön och jag skötte bokningarna och samlade in pengarna.
Den månaden tjänade jag mer stålar än min skomakarpappa gjorde på ett år.
Jag var tio år. Sen fortsatte rörelsen bara att växa.
När jag var tretton var jag agent åt varenda förlorare-
-krympling, dvärg och eldslukande puckelrygg i Bronx.
Efter två år var min familj rikast i hela kvarteret.
Men när jag var femton...
...fick jag socialen på mig för att jag utnyttjade handikappade barn.
Jag satt inne i tre månader.
Och sen, flera år senare, hamnade jag i den här glammiga stan-
-och jag skämdes för mitt förflutna.
Men innerst inne visste jag att jag hade en unik fördel.
Förmågan att upptäcka skavanker, svagheter och brister.
Jag utnyttjade det i mitt jobb som agent.
Och...
Och det var så vi träffades.
Du var perfekt för mig.
Vacker som en ängel, och med den värsta defekt en skådespelare kan ha.
Rädsla.
En stor rädsla.
Sann fasa.
En fasa som stod i vägen för allt du åtrådde.
Du fick panikattacker före varje viktigt möte.
Du var förlamad av rädsla inför varje riktigt bra roll.
Jag hjälpte dig.
Jag var den inre demonen som tjänade mitt levebröd på din rädsla.
Men sen fick du barn, och plötsligt slutade du vara rädd.
Du hade aldrig varit så lycklig.
Du ville inte jobba längre. Du ville bara vara med dem.
Jag har aldrig känt mig så övergiven.
Det var då jag insåg att jag inte var din agent, utan att jag älskade dig.
Jag var rädd att du skulle lämna mig.
Sen började Aarons tillstånd försämras inom loppet av några veckor-
-och min styrka vann kraft av din svaghet.
Aaron blev alltmer fjärran, och vi lämnades ensamma.
Nu kan du verkligen inte fly.
Du är fångad inuti det där monstret.
Det här är din sista föreställning.
Det här kommer nog att frälsa dig-
-från alla rädslor och alla demoner.
Du förtjänade inte det.
20 ÅR SENARE
Välkommen till Abrahama, ms Wright. Är det här ert första besök?
Det är det.
Jag ser att ni är en framstående gäst på Futuristkongressen.
Det var en riktigt fin bil. Vad är det för årsmodell?
2013.
En liten påminnelse, bara, ms Wright.
Abrahama City är en avgränsad animerad zon.
Ni lämnar den animerade zonen först när vi ses igen-
-när ni är på väg därifrån.
Er ampull.
I de andliga maskinernas tidevarv där gatorna saknar namn...
...är jorden täckt av vrede och skam.
Agent Robin är tillbaka.
Trippel-R. "Rebellroboten Robin: gatans kämpe".
I luften nu.
God eftermiddag, ms Wright. Välkommen till hotell Miramount.
Miramount Nagasaki välkomnar er till Futuristkongressen.
Vi vill påminna er om att Abrahama är en fullt avgränsad animerad zon.
Agent Robin är tillbaka.
Trippel-R.
"Rebellroboten Robin: gatans kämpe".
I luften nu.
Hej, Aaron! Jag ser att du har lämnat ditt rum. Mår du bättre?
Nej. Det har slutat regna. Jag kan gå ut utan att halka på våta löv.
-Hur ser det ut? -Jag önskar att du kunde se mig.
Det är som om en genial formgivare har tagit LSD.
Jag ser ut som...
...Askungen som heroinist korsad med en egyptisk drottning med ful frisyr.
Mamma, är det nån som känner igen dig?
-Din nya film har ju nyss kommit ut. -Nej, ingen lägger märke till mig.
-Jag är bara en gammal tant. -Det är nog för att du är animerad.
Nej, ingen känner igen mig annars heller.
Välkommen i klubben. Ingen har känt igen mig på trettio år.
-Trehundra. -Trehundrafemtio.
Jag hör dig knappt i den här trängseln.
Jag går upp till mitt rum. Jag hör av mig senare. Jag älskar dig.
Robin Wright, särskild gäst hos Miramount Classic.
-Ni är den sjätte för dagen. -Sjätte vadå?
Den sjätte Robin Wright. Men de såg inte lika Robin-aktiga ut som ni.
Ralph visar er till ert rum. Ha det så trevlig på kongressen.
Den animerade zonen.
Ms Wright, tycker ni att er nya film speglar våra liv på nåt sätt?
Det tycker jag. Jag hittar nåt nytt hos den här rollfiguren varje gång.
Robotarna som kommer från rännstenen är en stor del av våra liv.
De står oss nära, för människor köper hushållsrobotar-
-och suger helt enkelt musten ur dem och förbrukar dem.
Stackars robotar.
Förut fanns det rehabiliteringsprogram för dem, men nu skrotas de bara.
Det är sorgligt.
Trippel-R-filmerna kallas för science fiction, men det är dokumentärer.
-Tack. -Tack.
Rumservice? Hallå? Kan jag få rumservice?
Ja, hur kan jag stå till tjänst?
Lamporna slocknade. Strömmen gick. Inget funkar.
Eller händer det här bara i mitt huvud?
I slutänden är allting vettigt, och allt sker i våra huvuden.
-Vad vill ni beställa, ms Wright? -Jag vill ha frukost. Tre ägg...
-...rårakor och rostat bröd, tack. -Dryck?
Jag hoppar över drycken. Hur lång tid tar det?
Två sekunder. Hur vill ni ha era ägg?
Löskokta. Kommer äggulan att hålla sig mjuk?
Självklart. Det är därför vi uppfann överljudshissen här på hotellet.
-Ralph, är mörkret bara i mitt huvud? -Allt sker i våra huvuden.
Om ni ser mörkret så valde ni mörkret.
Herregud.
Herregud, det är nåt i vattnet. Det är nåt i det jävla kranvattnet.
Herregud.
Jeff!
Jeff Green, hör du mig?
Hör du mig?!
Sluta, sluta! Jag skriver på.
Bara du slutar psyka mig.
Snälla, sluta.
Jag skriver på.
Om din önskan är
att jag tyst förblir
och min röst ej bär
som det var förut
Då förblir jag tyst
Jag fogar mig till dess
min talan förs
om det är din lag
-Är du Robin Wright? -Ja.
-Åtminstone var jag det förut. -Miramountpolisen. Du gick för långt.
Vi försöker göra dig till stjärna. Nästa gång skjuter vi dig!
Grip henne. Nu!
Ms Wright, mr Green väntar på er på sitt kontor.
Hej!
-Så du är också här. -Det var bara vi två som klarade oss.
-Vilka är alla de andra? -Karaktärer som de har uppfunnit.
-Vad har du haft för dig alla dessa år? -Hjälpt svältande barn i Afrika.
-Själv, då? -Jag har tagit hand om min son.
Robin!
Robin, Robin, Robin.
Du ser fantastisk ut. När du är animerad, menar jag.
Tänk att det är ni som är kvar. Du och han där ute.
Han kostade en förmögenhet. Ditt kontrakt kostade nästan ingenting.
Men du är fortfarande kvar, tjugo år senare.
-Vad har du sysslat med alla dessa år? -Hjälpt svältande barn i Afrika.
-Svälter barnen fortfarande där? -Inte så många.
Berätta om kongressen. Varför är alla så uppe i varv?
-Det förstår du snart. -Vad kommer jag förstå?
Robin, snart kommer hela det här byggnadsverket upphöra att existera.
Miramount Classic? Hotellet?
Nej, inte hotellet. Hela byggnadsverket försvinner.
Den deprimerade manusförfattaren.
Den alkoholiserade bildmanustecknaren.
Animatörerna som jämt missar deadline.
Och de där idioterna som blir kära i sina dataanimerade skapelser.
De kan dra åt helvete allihop.
Filmmediet är gammalt och mossigt.
En kvarleva från förra årtusendet.
Som du kommer få höra på kongressen-
-så är Miramount Nagasaki på väg in i ett nytt tidevarv.
Det fria valets tidevarv.
Vad innebär det för förlängningen av kontraktet?
Kontraktet förlängs med tjugo år, och så har vi en ny liten klausul.
Vad innebär den lilla klausulen, Jeff?
Från och med nu kan man dricka dig, eller äta dig i en omelett.
Du förstår, Robin, från och med nu är du ett ämne. Det är allt.
En kemisk formel som våra lysande farmaceuter har lyckats ta fram.
Folk kan dricka dig i sin milkshake och föreställa sig dig som de vill.
-I vad som helst? -Ja, i precis vad som helst.
I dramafilmer, som Rödluvan, i smala konstfilmer-
-i porr, komedier, science fiction och zombiefilmer. Vad spelar det för roll?
Säg mig, Robin, när du fantiserar ensam i din säng i mörkret-
-betalar du honom eller henne royalty?
-Du skriver på. -Varför tror du det?
Du har sålt din skådespelarimage-
-men du är fortfarande skådespelare i själen.
Du kom hit för att få uppleva ett ögonblicks berömmelse.
För att bli sedd efter alla dessa år. Du skriver på av samma anledning.
Mina damer och herrar.
Se på oss!
För Guds skull, se på oss!
Kan ni fatta att en pytteliten ampull som framställts i Miramounts labb-
-kunde skapa den här nygudalika skapelsen?
Tja, jag skulle nog våga påstå att om man är här-
-så är man troende.
Mina vänner, jag har kommit hit för att säga-
-att våra fantastiska, briljanta forskare-
-som arbetar i Miramount Nagasakis labb-
-nyligen har lyckats ta fram det fria valets kemiska formel.
Jag, Reeve Bobs, verkställande direktör på Miramount Nagasaki-
-tillkännager härmed att från och med i morgon kommer det nya medlet-
-att finnas ute på marknaden och vara tillgänglig för alla och envar.
Reeve Bobs, Reeve Bobs, Reeve Bobs!
Föreställ er hur det skulle vara att leva sitt liv utan frustration.
Utan svartsjuka.
Utan egoism.
Har ni drömmar? Bli era drömmar, för Guds skull!
Mina damer och herrar, det är en oerhört stor ära-
-att be den eviga symbolen för vår revolution att komma upp på scenen.
Hon var vår främsta skådespelare. Sen blev hon en digital skådespelare.
Hon är Agent Robin, och från och med i morgon kan ni vara henne-
-känna henne, vara med henne. Robin Wright!
Se på mig.
De kallar mig symbolen.
En gång i tiden var jag skådespelare. Sen blev jag en massa datakod.
Från och med i morgon kan ni dricka mig, bli mig-
-genom att dricka en milkshake.
Vakna, gott folk. Vakna!
Bakom varje kemiskt ämne finns en människa som är byggd precis som ni.
Av samma material, samma kärlek, samma drömmar.
Vakna!
Det här är min son. Han är nästan helt döv.
Ni skulle ha kunnat ge honom hopp.
Funderade ni aldrig på att använda er forskning för att hjälpa honom-
-eller hundratals miljoner andra barn?
Gjorde ni aldrig det? Jag vill bara påminna er om en sak.
Om ni tror att ni genom att släppa era kemiska ämnen fria-
-kommer att diktera vår längtan och vad vi längtar efter...
Jag vill bara säga att om ni gör det så kommer ni att släppa era samveten fria-
-och de kommer att förgöra er.
Och ni kommer att dö av skuldkänslor. Ni kommer att dö av skuldkänslor.
Se på mig. Jag är er domedagsprofet.
Se på mig!
Mina vänner, ni har kommit för långt.
Fattar ni inte?
När ni lämnar Abrahama, kommer ni inte att veta att ni har åkt härifrån.
För från och med i morgon-
-kommer Abrahama inte längre vara ett animerat nöjesfält.
Abrahama kommer att vara våra liv.
Vi borde gå in igen.
Robin. För du är väl Robin?
Följ med mig. Nu!
Andas.
Ta ett djupt andetag och håll andan.
Kom nu. Vi måste ta oss nedåt. Det stiger uppåt.
-Tror du på dem? -Ja, vi är redan fast i animationen.
Sarah? Sarah!
Sarah!
-Jag tror att jag såg Sarah. -Hon är rebell. Du kan vara stolt.
-Hur kan du veta vem Sarah är? Hur? -Jag vet mer än du kan föreställa dig.
Flytta på er. Jag har en svårt skadad kvinna här.
Hon lider av obotlig hallucinatorisk förgiftning. Vem av er reser på sig?
Jag tycker att vi drar lott.
-Vem är du? -Jag sitter i direktionen.
-I vilken direktion? -I hotelldirektionen. Det gör alla här.
Vi är inflytelserika och viktiga.
Stanna här. Kom igen, Robin, stanna här hos mig.
Stanna hos mig. Det är väldigt viktigt.
Hör på mig. Sjunk inte. Ge inte upp.
Håll dig vaken. Snälla.
Jag vill se min son.
Jag vill se... Det är första gången han är ensam hemma.
Jag kopplar upp dig så snart som möjligt. Håll dig bara vaken, snälla.
Robin, berätta för mig om Aaron.
-Är du Robin Wright? -Ja, hur så?
Miramountpolisen. Kom ombord.
Kom.
-Mer syre. Hon måste överleva. -Varför det?
Vi kan skapa tusentals äckliga gamla tanter som hon. - Din jävla hora.
Titta vad snygg hon är. Ingen plastikkirurgi. Hon är felfri.
Sånt går inte att tillverka. Vi behöver henne.
-Hur långt är det kvar? -Vi är framme.
Aaron?
-Vem är du? -Dylan.
-Dylan Truliner. -Jobbar du åt dem?
Ja, tills i förmiddags när de berättade om den futuristiska revolutionen.
Jag är animatören som har fått dig att röra dig i datorn i tjugo år.
Chef för Robin Wright-avdelningen på Miramount.
Din kropp, ditt ansikte, ditt leende.
Din sorgsenhet. Allt det har varit hela mitt liv de senaste tjugo åren.
Berätta mer.
Jag var en arbetslös animatör när jag fick börja jobba med den första filmen.
"Trippel-R: attack".
-Jag var vilsen. -Varför det?
Jag hade ingen aning om vem du var.
Jag hade inte sett dina filmer. Jag gjorde intensiva efterforskningar.
-Vad fanns det att forska om? -Var du föddes. Vart du tog vägen.
Texas. Den typiska amerikanska tjejen i jeans och stövlar.
Efter en vecka presenterade jag lasso-idén. Jag hade tecknat den.
I blyerts.
Rebellerna har tagit över direktionen på Miramount Nagasaki.
De har stoppat kemikalieflödet. Vi kommer att bli verkliga igen.
Hur vet jag om jag drömmer?
Vet du hur mina drömmar ser ut, Robin?
Robin, kan du se mina drömmar?
Pokerspelande kackerlackor. Är det en dröm?
Ja, men den är inte min.
Tänkte nån av er på vad jag gick igenom efter att jag hade sålt mig?
-Jag var besatt av dig i åratal. -Av henne, inte av mig.
För mig är det samma sak. Till slut var jag alldeles urlakad.
Jag var rädd att de skulle ta dig och ge dig till nån genial nykomling.
Jag letade efter dig. Jag behövde nya rörelser, en ny sorts sensualitet.
Sånt som en kvinna får med åren.
Mål i sikte femhundra meter bort. Över.
Fel på bombluckan.
Fel på bombluckan. Över.
Killar, släpp ner mig och låt mig ta hand om problemet.
-Var är alla andra? -De hallucinerade sig härifrån.
-Och Dylan? -Han följde med strömmen.
-Varför är jag ensam kvar? -För att du ställde till det igen.
Vad tänkte du på när du ställde dig på scenen?
-Du sa ju att jag var symbolen. -Symbolen för vad?
-Den kemiska revolutionen. -Du är ingen symbol. Du är ingenting.
Symbolen är vad vi skapade av dig. Se bara på dig själv.
Är det en symbol?
Det du gjorde på scenen var rena rama självmordet. Du gav oss inget val.
Vad väljer du?
En kula i huvudet. En.
Men gör det snabbt.
Så snabbt som möjligt. Jag vill slippa hallucinationen.
Efter alla dessa år borde du veta att det inte är nån hallucination.
Det är våra liv, Robin.
Det här fallet är mycket intressant.
Patienten har varit skådespelare. Jag har glömt vad hon heter.
Hon har drabbats av svårartad hallucinatorisk kontamination.
I fyra månader har hon varit övertygad om att allt hon ser är hallucinationer.
Det var så illa att när räddningspatrullerna kom-
-bad hon brandförmannen att skjuta henne.
Ett hopplöst fall.
Därför ska vi frysa henne. Flytande kväve kan bevara henne i sjuttio år.
Sänk ner henne.
Aaron? Aaron!
-Du hörde när jag ropade på dig. -Ja, självklart gjorde jag det.
Vad är det för konstigt med det?
Meteorologerna ber om ursäkt för de asymmetriska regnbågarna.
Å andra sidan står symmetri i strid med konst.
Robin, du måste frigöra ditt sinne från dina tankar.
-Jag förstår inte. -Vad?
Jag skulle vakna i en avlägsen framtid.
Du är som en dykare med tryckfallssjuka.
Man måste börja så långt tillbaka som möjligt, med barndomsminnen.
Det här är miljön vi valde åt dig. Tidigt 1980-tal.
Robin, du har en besökare. Känner du dig redo att träffa honom?
-Vad gör du här? -Jag väntade på dig.
-På mig? -Ja.
På att du skulle kunna tinas upp igen.
När läkarvetenskapen var avancerad nog för att hjälpa dig.
-Har du väntat på mig så länge? -Ja.
Jag var den sista som träffade dig, så jag kände ansvar för dig.
De säger att Sarah mår bra.
Hon räddades från Abrahamarevolten. Vad nu det innebär.
Och nu letar de efter min Aaron.
Det här är Aarons ursprungliga dna-kod.
Jag har letat efter honom mycket länge.
Och?
Jag hittar honom inte. Inte ett spår.
-Han är nog inte hos oss längre. -Vad menar du? I den här världen?
-Eller lever han inte? Är han död? -Det är betydligt mer komplicerat.
Dagens värld är helt olik den du kom ifrån.
För att hitta Aaron, levande eller död, måste vi ge oss ut på en lång resa.
Tror du att det finns några ledtrådar?
Jag hoppas det.
Men vi måste börja nånstans.
Jag ska ta med dig till storstaden.
Ingen har talat om för mig hur länge jag har varit nedfrusen.
Det kan ha varit ett år eller tjugo.
Tiden är numera subjektiv. Man bestämmer själv när dagen gryr.
Eller när månen bleknar bort.
Efter ett tag kommer vi nog att förlora den numeriska kalendern.
Titta på mig. Jag är mjukast.
New York består av hängande trädgårdar som når ända till himlen.
De starka färgerna är överväldigande, och människorna är vackra och unga.
De utstrålar skönhet, rofylldhet och sexualitet.
Det finns ingen egoism. Vi har kemin att tacka för vår frälsning.
Ingen egoism, ingen konkurrens, inget våld, inga krig, inga starka och svaga.
Inga hemligheter. Alla är...vad de är.
Alla är vad de vill vara, och medan de konsumerar sina nya personligheter-
-sprider de feromoner i luften som våra hjärnor omvandlar till bilder.
Jag kan inte förställa mig Aaron i den här världen.
Just här finns tusen års vishet.
För ett år sen, när jag konsumerade grekisk mytologi-
-vaknade jag som halvgud.
Jag befruktade en av Zeus döttrar och gav liv åt en hel stad.
Jag knullade, brände och straffade staden. Det handlar om känsla.
Man gör ett val, helt enkelt, och man känner precis vad man vill.
-Vad väljer du, Robin? -Ushers syndrom.
-Vilken nivå av Ushers syndrom? -Jag tror att det är typ 2.
-Men varför? Forskar du om nån? -Nej, jag saknar nån.
Nånstans där borta är Sarah.
Hon är naturalist numera.
Nej, gör det inte. Det är ingen vits.
Du kommer inte att känna igen henne, och hon vet inte vem du är.
Men jag lovar dig, Robin, hon är lycklig.
Hon är en av de få som fortfarande sätter barn till världen.
Men om jag inte vill delta i den kemiska festen?
Då inser du snart att du inte kan det. Då är du inte längre i den här världen.
-Var kommer jag då vara? -På andra sidan.
-Vad finns på andra sidan, Dylan? -Sanningen.
-Och vilka finns på andra sidan? -De som inte följde med hit.
De som inte deltar i den kemiska festen, och de som styr allt det här.
-Har du varit där? -Nej, man kanske inte kan återvända.
Det är som att återuppstå från de döda. En del kan förstås ha gjort det.
Hjälp mig att komma dit, så ska jag berätta hur det är på andra sidan.
Kan du hjälpa mig att komma dit?
Ja.
-Finns ämnet här? -Det är inte en kemisk blandning.
Det är som ett slags tillfälligt synbortfall-
-som förtar effekten av de kemiska substanserna på ett ögonblick.
Sanningen infinner sig omedelbart.
Var finns det?
Va?
Det är som cyanidkapslarna nazisterna hade ifall de skulle behöva kapitulera.
När jag lämnade den gamla världen tog jag en med mig.
Det var min kompensation från Miramount Nagasaki efter 20 års arbete.
Den här lilla kapseln.
Jag vill ha den.
-Och om din son kommer tillbaka? -Han är nog på den andra sidan.
Det här är det enda jag har kvar. Tar du den så lämnar du mig.
Det får du inte. Inte nu.
-Följ med mig, då. -Nej, kapseln räcker bara till en.
Det är ditt val. Du får vad du vill.
Jag älskar dig. Jag har alltid älskat dig.
Jag älskade dig i tjugo år utan att ens känna dig. Du var hela min värld.
Jag älskade dig i tjugo år till när jag väntade på att du skulle återvända.
Lova att inte titta på mitt sanna jag. Lova att minnas mig som jag är nu.
Jag lovar.
Jag älskar dig.
Finns det några läkare kvar här?
-Ja, det finns det. -Var nånstans?
Där uppe.
Ursäkta.
Jag söker en ÖNH-läkare som heter doktor Barker.
Hans hytt ligger i andra änden av korridoren.
Ja?
-Jag visste väl att du inte hade flytt. -Det är inte så imponerande.
Att vara här, på den här sidan om sanningen, är inte så modigt.
Tja, Robin, ingenting har väl egentligen förändrats?
Förut maskerade vi sanningen med antidepressiva mediciner.
Nu diktar vi ihop en ny sanning. Skillnaden är inte så stor.
Medicinerna har bara blivit effektivare.
Har vi inget annat val?
Det enda valet vi har är att vänta på döden i den här smutsiga sanningen-
-eller att hallucinera där borta.
Man kanske har det bättre där borta, där man får drömma.
Aaron, då?
Aaron väntade på dig här, under alla de där åren.
I nitton år väntade han på dig.
Hans tillstånd försämrades och...
Han var nästan helt blind mot slutet.
Men han gick inte över till andra sidan.
Trots att jag bönföll honom.
Jag sa att jag inte skulle finnas här för alltid och ta hand om honom.
För sex månader sen tog han steget. Han är nån annan nu-
-i en värld av kemiska fantasier på andra sidan.
-Sex månader? -För exakt sex månader sen.
Han bröt ihop, Robin. Jag tror att han trodde att jag skulle dö.
Han trodde inte att du skulle återvända.
Det går inte att få reda på var han är.
Han existerar inte här längre.
Och vi kan inte veta vem han är på andra sidan.
Men du kan återvända dit, och det är alltid nåt.
Det är bättre än att vänta på döden.
-Och på andra sidan... -Ja, vad är det du undrar?
Kommer jag tillbaka till platsen jag var på?
Platsen du var på existerar inte.
Du uppfann den.
Du kommer dit ditt sinne och din kemi tar dig.
Efter ditt besök här blir det en plats i ditt medvetande-
-som inte liknar nån du besökt tidigare.
Ditt förflutna är över, Robin.
Jag hämtar en ampull åt dig, och sen ringer jag efter draken.
Vet du vart du ska, Robin?
Ja, det gör jag.
Aaron?
Aaron!
Översättning: Elin Dahlqvist www. broadcasttext. com